Govorila bom z direktorico! -Doma sem! -Tu sva, ljubica.
Kakšna si v glavo?
Edvard me je ostrigel. Ni drzno?
Ne morem verjeti, da govorim z vami. Počaščena sem.
Tukaj je. Krasno. Torej veste vse?
Prav to sem uporabljala jaz.
Težko sem dobila pravo gostoto.
Poizkusila bom.
Kako domiselni predlogi!
Seveda bom. Najlepša hvala.
Ni čudno, da vodi podjetje. Začela pa je v prodaji kot jaz.
Do zdaj nisem našla pretveze, da bi govorila z njo. Hvala.
Je imela kak predlog? -Seveda.
Bom jaz.
Tukaj sva. Pojdiva te nabrusit.
Imaš ključ? -Saj ni res.
Imaš ključ? -Ne.
Prisegla bi, da je tu. -Zdaj pa imava.
Oho! Hvala. -Kakšen možak si.
Niti opraskal je nisi. Ko se pripelje Peg, zavpij.
Dobra zgodba, kajne? Kaj bi vprašali Edvarda?
Prihajam. Vstanite.
Kaj je v vašem življenju najboljše? -Prijatelji.
Še kako vprašanje?
Ste pomislili na lepotno operacijo ali protezo?
Poznam zdravnika, ki lahko pomaga. -Rad bi ga srečal.
Ime bomo zapisali pozneje. Zelo prijazno. Še kdo?
Z navadnimi dlanmi bi bili kot kdorkoli drug. -Vem.
Najbrž bi mu ugajalo. -Nič posebnega ne bi bili.
Še na TV ne bi prišli. -Edvard bo vedno izjemen.
Še kdo? -Vaša dela so zanimiva in enkratna.
Boste odprli lepotni salon? -Dobra zamisel.
Še kdo? Vstanite. -Imate dekle?
Saj jo ima. -Res. Kim? -Zdaj ne bo znal nehati.
Daj mir. -Sam si začel. -Pa kaj?
Vam je kaka dama posebej pri srcu?
Vse je v redu. Vrnemo se po reklamnih sporočilih.
Zakaj se smeješ? Boli ga. -Malo ga je streslo! -Malo?
Zakaj ne snemamo? Levi prašnik bi dal za kaseto.
Nisi vznemirjen? Tako napeto je!
Popoln je, prav tak, kakršnega iščeva.
Imenovala ga bom Rajski užitki.
Pa sva. Tu bom dala vgraditi ogledala.
Pridi, zlatek. Tu zadaj bo kozmetični pult.
Na tej steni... -Kozmetiko lahko prodaja Peg. -Jasno.
Tu bomo umivali lase.
Tu pa bom stala jaz in pozdravljala odjemalke.
Zadaj imam nekaj, kar moraš videti.
Nekaj ti moram pokazati. Tole je priročno skladišče.
Hočem, da mi pomagaš pri odločitvi.
Nikar, nevarno je. Sedi tjale.
Nekaj ogrinjal imam. Naj ti jih razkažem?
Tole mi je najljubše, ker je rumeno.
In čemu služi?
Prestreže laske, da ne drsijo po vratu.
Tu je vijoličasto, ki lepo ovije telo.
Ta mi je všeč.
Saj trepetaš.
Jaz tudi.
Dolgo sem čakala na ta trenutek.
Edvard. Pridi nazaj! Tako ne gre!
Na armaturno ploščo ga pritrdiš z ježkom.
Tega še nisem videla. -Oprostite za zamudo.
Morali smo začeti brez tebe.
Si dobro izrabil dan? -Gospa Monroe mi je razkazala salon.
Lahko boste prodajali kozmetiko. -Imenitno!
Potem se je v skladišču slekla pred mano.
Ne veš, kako sem zadovoljen. V salonu se boš veliko naučil.
Lastno podjetje je nekaj najboljšega. Sam ga nimam,
toda po mojem ni lepšega kot delati zase.
Tvoj naslednji korak bo torej banka. -Banka?
Za začetek najemi posojilo.
Ob tvoji nadarjenosti in slovesu ga boš zlahka dobil.
Brez bančnega računa in prejšnjih zaposlitev.
Brez prihrankov in vlaganj. Brez zavarovanja.
Kot da vas sploh ne bi bilo. In brez porokov.
Na hiši sta že dve hipoteki. Mar priporočila ne štejejo?
Gospa županova komaj čaka na otovoritev. -Žal ne moremo.
Zavarujte se, odprite račun in si kupite avto.
Prednost imate. Kot invalid lahko parkirate povsod.
Ne morem verjeti. Sramota!
A ni še vsega konec. Nekje bomo našli denar.
To je vlom. -Moja starša zavarujeta vsako figo.
V enem tednu bo imel oče še lepše in dražje reči. -Ne smeva.
Tip nama bo plačal v gotovini. -Nočem.
Ne bi rada kombija samo za naju z žimnico v prtljažniku?
Zakaj ne opraviš sam? -Ker oče zaklepa sobo.
Edvard jo mora odpreti. -Izmakni mu ključ, ko bo spal.
Oklepa se ga ko tiča. Tvoj Pipec ti bo rad ustregel.
Ni res. -Vprašaj ga. -To ni pošteno.
Drugega načina ni. -Mora biti.
Dobro premisli. Nočeš kombija?
Jim, luči gorijo! -Avtomatske so. Čez nedeljo sta zdoma.
Si izklopil alarm? -Kaj misliš? Pojdimo. -Kaj počenjamo?
Ne ve, da je to Jimova hiša? -Prvič je tukaj.
Torej te je okradel? -Govori potihem. Jasno, da me je okradel.
Gremo. -Reci njegovim staršem, naj vrne, kar je vzel.
Starši niso nič boljši. Boš pomagal Kim? Pridi!
Pacek je napeljal ločen sistem. -Ne pustimo ga tukaj!
Dol me daj!
Vemo, da ste notri.
Pravkar izklapljamo sistem, da boste lahko prišli ven.
Obrnimo! -Ne. -Jim, hiša je tvoja.
Ne morejo te obtožiti, če si sprožil alarm.
Ne grem nazaj. -Moraš! -Oče me bo tožil. -Sina?!
Mene pa sploh. Če Edvard kaj izčveka, ga ubijem.
Pojdimo nazaj! -Ne! -Moramo tja!
Dvignite roke tako, da jih bo videti.
Roke kvišku!
Kaže, da drži v rokah nože. -Odvrzite orožje!
Ponavljam: odvrzite orožje!
Poslednjič vas svarim!
Sicer začnemo streljati. Ne izzivajte nas!
Odvrzite orožje! Takoj!
Opraviti imamo z norcem. -Pripravljeni na strel!
Ne! To so njegove roke, ne orožje!
Prosim. Poznamo ga.
Vklenite ga.
Ga smeva obiskati? -Čez noč ga bomo opazovali.
Bo tukaj vso noč? -Zjutraj lahko pridete ponj.
Oh, Edvard... Pozdravljen. Ljubček, kako si očitam.
Kaj si vendar misli, sin? -Zakaj ti nisem bila za vzgled?
Videl si, kako zavidam denar Jimovim staršem.
Kaj bi počel z blagom? -Mimogrede sem rekla,
da moramo najti denar za salon, vendar ne s krajo.
S tatvino ničesar ne pridobiš.
Razen sitnosti. Teh imaš cel kup.
Zakaj si to storil? Prekleta televizija.
Naj jo vrag pocitra. -Te je kdo nagovoril?
Bo vse v redu z njim? -V teh letih samotarstva
se ni naučil razlikovati dobrega od zlega.
Iztrgan je bil iz okolja, rasel je brez opore.
Njegove stvaritve pričajo,
da je oseba z izjemno domišljijo.
Občutek za resničnost pa je slabo razvit.
Se bo znašel v svetu? -Dobro mu bo.
Od skrbi zate vso noč ne bi spal. Pazi nase.
Zaslišala sem hrup in stekla ven v sami halji.
Ves čas sem slutila, da je z njim nekaj narobe.
Lahko bi bila moja hiša. -Že res, toda...
Sem vas svarila ali ne? Satan ga je zaznamoval.
Končno me boste ubogale. Spregledale ste ga.
Tu ostani.
Kaj boste povedali v zagovor? -Nič! Ne bo govoril!
Zdaj ne more govoriti. Nič ga ne sprašujte!
So vas speljali v past? Na kaj ste mislili?
Samo eno izjavo. -Nočeva govoriti z vami. Pozneje!
Lois, pridi se vendar ostrič pred božično zabavo!
Seveda bo tudi letos, kot vedno. Le čemu ne?
Morda si zaradi aretacije preveč v zadregi.
Motiš se.
Tukaj si.
So ti kaj naredili?
Si se bal?
Hotela sem, da bi se vrnili, toda Jim se ne da dopovedati.
Hvala, ker nisi izdal, da... -Malenkost.
Najbrž je bilo strašno, ko si slišal, čigava je hiša.
Vedel sem, da je Jimova. -Res?
Zakaj pa si potem šel tja? -Ker si me prosila.
Kimmy!
Nikar. - Kaj ti je? Kdaj boš nehala? Potrudil sem se.
Stari ga ne bo tožil, ker sem ga prepričal, da je zaostal.
Povej resnico. -Tudi ti si bila zraven.
Veš, da nisem hotela. -Šla si pa le!
Zakaj sitnariš?
Zavese in brisače boš odslužil,
zaupanja pa si ne boš zlahka povrnil. -Očka...
Moralna vzgoja. Na cesti najdeš kovček z denarjem.
Nikjer nikogar. Žive duše ne vidiš. Kaj boš storil?
A: obdržiš denar.
B: svojim prijateljem on dragim kupiš darila.
C: podariš ga revežem. D: neseš ga na policijo.
Bedasto. -Jaz bi ga obdržal. -Umiri se.
Bi šli po večerji kegljat? Zabavno bi bilo.
Ne greš ven z Jimom? -Ne.
V šoli je bilo super. Nekdo je prinesel mlade oposume.
Bili so čisto brez dlake... -Ljubček, očka še ni končal.
Hvala, draga. Edvard, čakamo.
Bi ga dal svojim dragim?
Na videz je tako prav, vendar ni.
Butec, vsakdo ve, da ga neseš na policijo.
Pravilno razmišljaš. -Pomislite malo.
To je vsekakor lepše. Tako bi ravnala jaz.
Ne begajmo ga. Poskusimo mu pojasniti, kaj je prav.
Zresnimo se! -Saj sem!
Tako je veliko lepše.
Govorimo o tem, kaj je prav in kaj narobe. -Utihni!
Ni čudno, če revež v tej družini ne loči dobrega od slabega!
Veš, da ji je razrezal zavese?
Neverjetno, da bodo imeli božično zabavo. Boš šla?
Ne verjamem. -Joyce bi skoraj posilil.
Grozil ji je. Samo po čudežu se je rešila.
Bill in Peg nista slaba... -Vem, imata pa mlado hčer.
Ubožica. Jaz sem mu komaj ušla. Si predstavljaš?
Kaj si rekla Peg glede zabave?
Da bom morda prišla. - Tudi jaz sem se zlagala.
Bi me ostrigel?
Spet? -Seveda.
Ponosna sem, da te imam za osebnega frizerja.
Se greš igrat škarjice brusim?
Zakaj ne? -Ker je dolgčas. Vedno zmagam. Zunaj bom.
Malo olike! Ne meni se zanj. Zastriži.
Prijadrale so ladje tri, na božič smo jih videli,
prijadrale so ladje tri, na božič rano zjutraj!
Še nekaj manjka. Kaj misliš? -Zvončki. -Več zvončkov.
Res moramo imeti zabavo? -Seveda.
Prav to potrebujemo, da se vse umiri
in spet bo vse v redu kot ponavadi.
Imaš še kaj zvončkov?
Zdaj pa imaš.
Samo praska je. Nič hudega. -Dotakni se je, pa te ubijem!
Saj ni nič. -Pokličite zdravnika. Porezal jo je.
Uničiš vse, česar se dotakneš. Kaj sploh počneš pri njih?
Sedi in počakaj, da prinesem led.
Poberi se!
Spelji se, spaka! -Edvard, kam greš?
Kje je? -Nalašč te je ranil. -Veš, da ne.
Si zmešana? Videl sem ga.
Ne ljubim te več. Hočem, da greš. Pojdi!
Resno? Me boš pustila zaradi njega? Še človek ni.
Poberi se, prav? Odidi!
Si videl, kam je šel Edvard? -Odplesal je po ulici.
Najti ga moramo! -Očka ga bo. -Ne skrbi, poiskal ga bom.
Edvard, poklicala bom policijo!
Toliko krvi, pa tako majhna ranica.
Rad bi videl moškega z rokami.
Ni ga. Hvala. -Ojej.
Si ga res videla? -Ja! Poglejte!
Iščem moškega s škarjami. -Hvala bogu. -Tja čez je šel.
Pomirite se, vse bomo uredili. Pojdite domov.
Zli duh je. -Ukrenite kaj!
Očka ga bo kmalu našel. -Koliko je ura?
Skoraj pol devetih. Sijajna zabava, kajne?
Kje sta? Upam, da mu ni hudega. -Jaz tudi, ljubica.
Ko sem pripeljala v hišo Edvarda,
nisem dobro premislila.
Nisem pomislila, kaj se lahko zgodi njemu,
nam ali sosedom.
Zdaj mislim, da je morda najboljše,
da se vrne tja gor. Vsaj na varnem bo.
Mi pa bomo zaživeli po starem.
Prav do Whitmanovih sem šel. Nisem ga opazil.
Pojdimo ga iskat z avtom. -Kje je Kevin? -Pri Maxovih.
Presneto. Kam pa ti, mlada dama? -Z vama.
Ostani, če nas kdo obišče. -Takoj se vrneva, draga.
Policija.
Je s tabo vse v redu?
Je. In s tabo?
Kje so vsi? -Tebe iščejo.
Objemi me.
Ne morem.
Vem, da je malo zgodaj za Božič, Edvard,
vendar imam zate darilo.
Niti za roko je ne more prijeti. Kaj šele kje drugje.
To je bolno.
Omedlel bom ali pa kozlal. -Pozneje. Pelji me k njej.
Ne sili me za volan. -Ubogaj!
Morda te je prav ocenila. -Vozil boš! -Pomiri se.
Jutri se vidiva. Pokliči me.
So ga že ujeli? -Koga?
Njega. Pohabljenca.
Sporoči mi, ko ga dobijo.
Vsem nam sporoči, prav? Kot priden fantek.
Kevin.
Si cel?
Nehaj, Edvard. -Tvoj prijatelj sem.
Nehaj!
Na pomoč! Pomagajte!
Pusti ga!
Pokličite policijo!
Spusti me! -Zakaj? -Kevin!
Proč. -Kaj je bilo? -Edvard, pridi domov!
Beži.
Kevinu ni nič. Samo praskica je bila.
Ne vznemirjajmo ga. Pustimo ga pri miru.
Beži zdaj.
Kaj se je zgodilo? -Je mrtev? -Ga imate?
Konec je. Pojdite domov. Tu ni več kaj videti.
Kaj se je zgodilo? -Končano je. -Povejte.
Končano je. -Kje je?
Pridite sem! -Nekaj bi vprašala!
V avtu je. -Ne verjamem. -Nima ga.
Pojdimo tja. -To ni pametno.
Prihajajo?
Sem ranil Kevina?
Nič mu ni. Samo prestrašil se je.
Tako sem se bala. Mislila sem, da si mrtev.
Jaz pa ne.
Ne! Jim, nehaj!
Nehaj, sicer te bom ubila jaz!
Proč, sem rekel!
Zbogom.
Ljubim te.
Je notri?
Mrtev je.
Streha se je sesula nanj. Drug drugega sta ubila.
Sami lahko vidite.
Domov grem.
Ni ga več videla.
Nikoli po tisti noči.
Kako veš?
Ker sem bila tam.
Še vedno lahko greš tja gor.
Ne, ljubica. Zdaj sem starka.
Naj se me spominja, kakršna sem bila tedaj.
Kako veš, da je še živ?
Ne vem. Ne za gotovo.
Vendar verjamem, da je.
Preden je prišel k nam, ni nikoli snežilo.
Po tistem pa je.
Brez njega najbrž ne bi snežilo.
Še zdaj me včasih zalotiš, kako plešem v snegu.